miroslav píše:Probuzení se například neodkazují pořád na nějaké citace. Asi už to nepotřebují, pokud mají vlastní zkušenost.
Ano.
A neříkají o sobě, že poznávájí to samé co probuzení.
![Happy :)](./images/smilies/ab.gif)
miroslav píše:Probuzení se například neodkazují pořád na nějaké citace. Asi už to nepotřebují, pokud mají vlastní zkušenost.
.Petra píše:Jana píše:
A jestli tuhle lásku poznáváš jako nejvyšší pravdu, tak jsi probuzený, jsi absolutně vším, co existuje a není co řešit.
Jani, to je, jak ty si představuješ, že to mají probuzení. Ale realizovaní/probuzení, jak víme, tvrdí, že žádný probuzený neexistuje, že je jen realizace/probuzení. Že jen snové osoby se domnívají, že existují nějací probuzení a neprobuzení.
A navíc pořád řešíš, jak to mají druzí proti tobě špatně.
Nevzpomínám si, že by E. Tomáš mluvil o probuzených a a jak to mají. Mluvil o duchovních učitelích různých úrovních - někteří byli pokročilí žáci, jiní byli více či méně upevněni v Poznání, ty obvykle nazýval Mistry. Toho, kdo byl hluboce ukotven v Poznání, nazýval Mudrcem. Sám cítil tu samou lásku a vděčnost ke svému učiteli P. Bruntonovi, stejně jako Nisargadatta ke svému guruovi.
Když poslouchám nebo čtu, co E. Tomáš říkal, tak z toho cítím opravdovou moudrost, pokoru a velkou lásku k lidem, která se projevovala laskavostí, skromností a upřímnou snahou jim pomocí. Jestli se dá někdo označit jako Mistr, tak on, ale on sám tohle pojmenování pro sebe nechtěl.
Ty se projevuješ zcela jinak. Tvrdíš o sobě, že to máš jako probuzení, a očekáváš, že by to měli druzí uznat.
Ale je na každém, jestli bude věřit E. Tomášovi nebo tobě.
.Petra píše:Ale je na každém, jestli bude věřit E. Tomášovi nebo tobě.
.Petra píše:Jani,
....
.Petra píše:Jana píše:
A jestli tuhle lásku poznáváš jako nejvyšší pravdu, tak jsi probuzený, jsi absolutně vším, co existuje a není co řešit.
Jani, to je, jak ty si představuješ, že to mají probuzení. Ale realizovaní/probuzení, jak víme, tvrdí, že žádný probuzený neexistuje, že je jen realizace/probuzení. Že jen snové osoby se domnívají, že existují nějací probuzení a neprobuzení.
A navíc pořád řešíš, jak to mají druzí proti tobě špatně.
Petra_ píše:.Petra píše:Jani,
....
S "Janou" to bude možná podobné - ona se očividně nechává okouzlovat (a možná i trošku "svádět") - tou uvědomovanou touhou po neustálém prosvětlování vlastní existence, místy až tak, že se v tom "utápí" (místo toho, aby si dovolila se v tom jen "ztratit"). Je dost možné že jež ve stavu, kdy každé "předané" je vráceno "dvojnásobně" - a proto vlastně jen vše "obdarovává" a těší se z toho, co se jí vrací...
... no a z druhé strany její rychlá mysl vše analyzuje, rozebírá, pojmenovává, odmítá a zase si to přivlastňuje.
je zde i možnost věřit "sobě" - citu svého vnitřního bytí, sídlícím v Srdci. Ta mi přijde jako nejbezpečnější - a tedy i nejlepší.
Jana píše:[
A ta Jana to má, Péťo, podle Tebe proti Tobě jak?
Petra_ píše:je zde i možnost věřit "sobě"
Petra_ píše:
že by to mohla vše pustit a jen skutečně být - ale ta záře blaženého stavu je neuvěřitelně svůdná:
Petra_ píše:Máš pravdu v tom, že by to mohla vše pustit a jen skutečně být - ale ta záře blaženého stavu je neuvěřitelně svůdná:
Viděl jsem nebe, kde jsou ti, kteří uctívají Boha kvůli němu samotnému.
Ale nemohu říci, co jsem viděl, protože – zatímco jsem hleděl – stávalo se to stále větším, to, co zářilo, nabylo paprsků, jako by to předtím bylo jen mdlé, to, co bylo mocné, vyrostlo, jako by to předtím bylo jen malé, blaženost nabyla plnosti, jako by předtím byla jen nedostatkem.
To byl lesk. To byla sláva.
Vše, co zde na zemi září před našima očima, má od toho svůj lesk – ranní slunce svůj jas, večerní slunce svou nádheru, život sám svůj život. Bez toho by byly všechny oči mdlé, zlato žluté, nikoliv však zlaté.
Ano, ano – právě tak to je.“
Zmlkl a hleděl před sebe. Jeho oči zářily, jako by dosud viděl to, o čem mluvil. Nyní se jejich výraz změnil, místo vytržení nastoupil hluboký klid, který byl větší než klid smrti. Byl to klid života a smrti současně, jako by nesmiřitelné mocnosti zde splynuly v nějakou třetí, která je mocnější než obě dohromady.
Kandidát cítil zamrazení, jež se podobalo úzkosti i úctě. Holger začal opět mluvit:
„Byla tam rozmanitost, nadbytek rozmanitosti. Ale jedna věc byla společná – všechno existovalo ve velkém povznesení, dýchalo v úlevě, nemající mezí.
Ale podivné je, že věčné povznesení se mi stalo jakoby jhem, ač nikdy nemohlo unavit, a úlevu, která byla stále větší, jsem cítil jako břímě. Zíral jsem do slávy, ale nenalézal jsem jiné, pro které by to bylo takové, a – zatímco jsem zíral – slyšel jsem hlas, ne však mimo mne, který pravil:
‚Po čem pátráš v Boží slávě?‘
Odpověděl jsem, ale nepoužil jsem slov: ‚Pátrám po Bohu.‘
Hlas řekl: ‚Toto je sláva Boží.‘
Ptal jsem se opět:
‚Kde je Bůh sám?‘
Hlas odpověděl:
‚Ty, jenž si troufáš se zde tázat, otevři oči a viz!‘
http://www.jitrnizeme.cz/view.php?nazev ... 2005091801
.Petra píše:Jani,
....
S "Janou" to bude možná podobné - ona se očividně nechává okouzlovat (a možná i trošku "svádět") - tou uvědomovanou touhou po neustálém prosvětlování vlastní existence, místy až tak, že se v tom "utápí" (místo toho, aby si dovolila se v tom jen "ztratit"). Je dost možné že jež ve stavu, kdy každé "předané" je vráceno "dvojnásobně" - a proto vlastně jen vše "obdarovává" a těší se z toho, co se jí vrací...
... no a z druhé strany její rychlá mysl vše analyzuje, rozebírá, pojmenovává, odmítá a zase si to přivlastňuje.
Petra_ píše:
... zbývá to její "má" "pustit" a "jen" být. Tomu ale "překáží" snaha tu uchopovat, chápat, pochopit, rozumět a ... vlastnit.
.Petra píše:Petra_ píše:je zde i možnost věřit "sobě"
Právě tam, kde se věří sobě, dojde k rozhodnutí/poznání, jestli věřit E. Tomášovi nebo Janě.
.Petra píše:Petra_ píše:
že by to mohla vše pustit a jen skutečně být - ale ta záře blaženého stavu je neuvěřitelně svůdná:
A tím překrývá Poznání.
Proto obvykle ani v tom krátkém okamžiku při umírání, kdy se ukáže nepřekryté, není vnímáno. Kdyby To byla obrovská, svůdná blaženost, tak by To nikdo nepřehlédl.
Jana píše:.Petra píše:Jani,
....
S "Janou" to bude možná podobné - ona se očividně nechává okouzlovat (a možná i trošku "svádět") - tou uvědomovanou touhou po neustálém prosvětlování vlastní existence, místy až tak, že se v tom "utápí" (místo toho, aby si dovolila se v tom jen "ztratit"). Je dost možné že jež ve stavu, kdy každé "předané" je vráceno "dvojnásobně" - a proto vlastně jen vše "obdarovává" a těší se z toho, co se jí vrací...
... no a z druhé strany její rychlá mysl vše analyzuje, rozebírá, pojmenovává, odmítá a zase si to přivlastňuje.Petra_ píše:
... zbývá to její "má" "pustit" a "jen" být. Tomu ale "překáží" snaha tu uchopovat, chápat, pochopit, rozumět a ... vlastnit.
A je možné namísto představ, jak to "má" dovolit, aby tady bylo uvědomění, co "je".
Tohle je svět Probuzených, není to představa, jak to Probuzení mají, protože svět probuzených JE tohle.
Petra_ píše:
... tak zase zatáhneme drápky a uklidníme vzbouřené emoce... Ju?
Návštěvník píše:
- nelze však tvé osobní pochopení jakkoli generalizovat pro ostatní.
.Petra píše:Návštěvník píše:
- nelze však tvé osobní pochopení jakkoli generalizovat pro ostatní.
To platí samozřejmě i pro tebe. Proto beru s rezervou to, co píšeš - a věřím sobě.
Lásce nemůžete uniknout. Jakmile jste se jí dotkli, jste ztraceni. Nikdy nebylo nic, co by jí uniklo. O vše se stará To a všechno se Tím stává. Když se řeka vlije do oceánu, není pro ni návratu.
Řeka, jež vstoupila do moře, se ptá: "Budu vždy taková?" Jak je to směšné.
Vlna se bojí. Chce navždy zůstat vlnou. Bojí se, že bude ztracena. Kam půjde? I když bude ztracena, kam by mohla jít a čím se stát?
Když je ztracena vlna tvaru, vrací se do svého zdroje. Byla, je a bude oceánem. Není tu představa času. Čas je jen v mysli nevědomého člověka. Ve světle a v moudrosti neexistuje představa "jsem oddělený".
Vše je jednota, láska a krása. Nevědomost zmizela. Odtud není úniku.
Je to věčný život, je to nektar.
I když se stanete Tím, pracuje ještě jakýsi spodní proud, který se snaží pohybovat blíž a blíž k lásce. To nemohu popsat někomu, kdo tuto zkušenost nemá a kdo se mnou nebude souhlasit v tom, že to nemá konce. Je-li to nezměrné, je nezměrný i tento proces lásky. Nikdy neskončí. Stále poroste, tak jako spodní proud, jako řeka vtékající do oceánu.
Někdo řekne: "Je po všem. Nic víc nemusíte dělat." A žádná další zkušenost nenastane.
Já však cítím, že tu ještě je pohyb, protože to je nezměrné, nezměrné.
Ten, kdo někdy vešel do království, ten se nevrátil, ani aby odeslal fax. Žádný návrat, žádná informace ani popis. Rozpustíte se, vstoupíte do království a bude jen věčná láska, Bytí, vědomí, Blaho. Kdo o tom může něco říci?
Čím dál jdete, tím raději to poznáváte.
Lidé říkají, že tuto transcendentální zkušenost nelze popsat. To však je to, co chci slyšet. Hovor z druhého břehu, popis nepopsatelného. Chci slyšet z ticha nějaké slovo, které ještě nebylo vyřčeno.
Lidé říkají, že to je mimo dosah slov. Já však popis miluji. Až dosud se mi nepodařil, ale vy jste mladí, můžete mi pomoci.
Z knihy: Procitni a chechtej se, H. W. L. Púndža
Lidé říkají, že to je mimo dosah slov. Já však popis miluji. Až dosud se mi nepodařil....
Lidé říkají, že tuto transcendentální zkušenost nelze popsat. To však je to, co chci slyšet. Hovor z druhého břehu, popis nepopsatelného. Chci slyšet z ticha nějaké slovo, které ještě nebylo vyřčeno.
Uživatelé procházející toto fórum: Žádní registrovaní uživatelé a 14 návštevníků